Cestovatelé a dobrodruzi
Ostrovy Tonžského království
Na Euě se kromě chození v přírodě dá zorganizovat vyjížďka
lodí za velrybami, kterých v době naší návštěvy prý kolem
ostrůvku mohlo plavat zhruba šest. Avšak vyjížďka za velrybami je pro
místní výhodný business a vyjde poměrně draho, zvláště když vám nikdo
nezaručí, že velryby uvidíte. Eua je také vhodným místem pro potápění.
A pokud se vám nechce utrácet ani za to, stačí si nasadit plavecké
brýle, pořádně se nadechnout a prozkoumat dno moře přímo na pláži na
úplném jihu ostrova.
![](https://cestovatel.cz/wp-content/uploads/2009/11/t-sn-p-ed-ned-ln-m--scaled.jpg)
Z hlavního ostrova Tongy – Tongatapu jsme se vydali na sousední ostrov Eua. Cesta trvala zhruba 2,5 hodiny a lístek vyšel na 25 $T za jednu cestu. Byli jsme téměř jediní turisté na palubě. Podnikli jsme pěkný jednodenní výlet s výhledy na oceán na samém jihu ostrova Euy. Vede tam prašná cesta, podél které se pasou krávy, rostou kokosové palmy a při troše štěstí narazíte i na zralou papáju. Na průzkum Euy stačí tři dny. Na ostrově je v podstatě pouze jedna silnice a mnoho prašných cest. Velkou část rozlohy zaujímá národní park, kam nás doprovázeli 3 průvodci. Ochotně s námi prošli les, vzali nás na několik vyhlídek, do jeskyní a pak kvůli nám lezli na palmu a shazovali kokosy pro ty, co jich ještě neměli dost.
Málo turistů, atrakcí hodně
Na Euě se kromě chození v přírodě dá zorganizovat vyjížďka lodí za velrybami, kterých v době naší návštěvy prý kolem ostrůvku mohlo plavat zhruba šest. Avšak vyjížďka za velrybami je pro místní výhodný business a vyjde poměrně draho, zvláště když vám nikdo nezaručí, že velryby uvidíte. Eua je také vhodným místem pro potápění. A pokud se vám nechce utrácet ani za to, stačí si nasadit plavecké brýle, pořádně se nadechnout a prozkoumat dno moře přímo na pláži na úplném jihu ostrova. Sem tam se vytvořila laguna, ale jinak mělké moře je plné pestrobarevných ryb a korálů. Tuto pláž doporučuji také proto, že jsou zde k vidění tzv. blowholes – řada skalisek, která vykukují z moře asi ve 20-ti metrové vzdálenosti od pevniny a o která se rozbíjí každá přicházející vlna. Vlna se dostane do kanálků, které skaliska tvoří a po několika vteřinách se o půl metrů dál objeví nesčetně gejzírů. Je to zajímavá podívaná. Tuto pláž počítám k těm nejkrásnějším na Tonze s důrazem na fakt, že jsme na ní znovu byli úplně sami. Místní se nekoupou a turisté tu nejsou.
Unikátní místní oslavy
V době našeho pobytu na ostrově byl zrovna konec školního roku. U této příležitosti se konal bál, kde se všichni obyvatelé Euy sešli v sále místní školy, ženy nazdobené čerstvými květinami, žáci ve školních uniformách, a za zvuku nám všem známých diskotékových písniček nebo hitů Michaela Jacksona předváděli své taneční dovednosti. Večerem provázela velmi tlustá žena, pořádaly se taneční soutěže a pak nám všem rozdali „výslužku“ – talíř s místními bramborami, osmaženým párkem a kuřecím masem s vajíčkem.
Miniostrov Pangaimotu – jedna velká pláž
V sobotu v 5 ráno nás manžel naší ubytovatelky Tainy odvezl do přístavu. (Je totiž zároveň kapitánem na trajektu mezi Tongatapu a Euou.) Naložili jsme naše batohy, pak místní natlačili do trajektu koně a vyrazili jsme zpět do Nuku’alofy. Moře bylo tentokrát klidné a východ slunce nezapomenutelný. Kolem osmé jsme dorazili na místo a rozhodli se, že vyrazíme na jednodenní výlet na ostrov Pangaimotu vzdálený 15 minut plavby. Zpáteční cesta stojí 20 $T a loď vyjíždí každý den v 10 a 11 hodin dopoledne tam a ve 4 a 5 hodin odpoledne zpět, v neděli dokonce ještě častěji. Pangaimotu je velmi malý ostrov, který lze obejít za 15 minut kolem dokola. Žádné stavby, kromě jedné restaurace, tu nejsou. Pouze palmy a pláž a znovu téměř žádní turisté. Ve zmíněné restauraci půjčují šnorchl s ploutvemi, ale my jsme byli po zážitku na Euě zklamaní. Moře bylo zakalené a kromě dvaceticentimetrových hvězdic jsme nic neviděli.
Není guesthouse jako guesthouse
Poslední část našeho pobytu na Tonze jsme strávili v guesthousu pojmenovaném Good Samaritan na západním pobřeží Tongatapu. Ačkoliv na pláži, Good Samaritan vypadal jako luxusní rezort, ze kterého zbylo pár zchátralých chatek. Na místě nám došlo, proč bylo právě toto ubytování tak levné (75 $T za 4 osoby na jednu noc včetně minivečeře). Náš poslední den na Tonze byla neděle. Zamířili jsme do metodistického kostela, kde jsme měli možnost slyšet krásné 4-hlasné zpěvy místních žen a mužů. Mše trvala téměř dvě hodiny a sešla se tam spousta lidí. Všichni měli kolem pasu uvázanou slaměnou sukni, každá rodina jiný vzor. V průvodcích se píše, že se tyto sukně nosí, když umře člen rodiny. My jsme je ale mohli vidět snad úplně na každém.
Ozdobte si také hrob lahvemi od piva!
Místní hroby jsou také věc, která zaujme. Jednak proto, že jsou k vidění velmi často ve volné přírodě nebo u cesty a jsou pestrobarevně zdobené různými látkami, koulemi a dokonce i lahvemi od piva. Měsíc před tím, než jsme na Tongu zamířili, se tam potopila loď s více než stovkou lidí. Měsíc poté, co jsme na Tonze byli, tam přišla tsunami, která s sebou smetla spoustu domů a také desítku lidí. Měli jsme velké štěstí, a přesto to byl nezapomenutelný zážitek. Tonga je ještě nezkažená západním světem, lidé tu jsou důvěřiví a neumí vás obrat, ba naopak. Občas si sami neumí spočítat, kolik jim vlastně dlužíte. Všichni se na vás usmívají a většinou umí anglicky. Rádi vám poradí, ne-li vás rovnou odvezou, kam potřebujete. Na druhou stranu se mezi nimi najdou tací, kteří vám nejdřív nabídnou spoustu suvenýrů nebo odvoz jako dárek a pak si řeknou o peníze. Pevně doufám, že i přes rozvoj cestovního ruchu, který by této zemi ekonomicky velmi pomohl, místní odolají negativním vlivům rozvinutého světa.
Z hlavního ostrova Tongy – Tongatapu jsme se vydali na sousední ostrov Eua. Cesta trvala zhruba 2,5 hodiny a lístek vyšel na 25 $T za jednu cestu. Byli jsme téměř jediní turisté na palubě. Podnikli jsme pěkný jednodenní výlet s výhledy na oceán na samém jihu ostrova Euy. Vede tam prašná cesta, podél které se pasou krávy, rostou kokosové palmy a při troše štěstí narazíte i na zralou papáju. Na průzkum Euy stačí tři dny. Na ostrově je v podstatě pouze jedna silnice a mnoho prašných cest. Velkou část rozlohy zaujímá národní park, kam nás doprovázeli 3 průvodci. Ochotně s námi prošli les, vzali nás na několik vyhlídek, do jeskyní a pak kvůli nám lezli na palmu a shazovali kokosy pro ty, co jich ještě neměli dost.
Málo turistů, atrakcí hodně
Na Euě se kromě chození v přírodě dá zorganizovat vyjížďka lodí za velrybami, kterých v době naší návštěvy prý kolem ostrůvku mohlo plavat zhruba šest. Avšak vyjížďka za velrybami je pro místní výhodný business a vyjde poměrně draho, zvláště když vám nikdo nezaručí, že velryby uvidíte. Eua je také vhodným místem pro potápění. A pokud se vám nechce utrácet ani za to, stačí si nasadit plavecké brýle, pořádně se nadechnout a prozkoumat dno moře přímo na pláži na úplném jihu ostrova. Sem tam se vytvořila laguna, ale jinak mělké moře je plné pestrobarevných ryb a korálů. Tuto pláž doporučuji také proto, že jsou zde k vidění tzv. blowholes – řada skalisek, která vykukují z moře asi ve 20-ti metrové vzdálenosti od pevniny a o která se rozbíjí každá přicházející vlna. Vlna se dostane do kanálků, které skaliska tvoří a po několika vteřinách se o půl metrů dál objeví nesčetně gejzírů. Je to zajímavá podívaná. Tuto pláž počítám k těm nejkrásnějším na Tonze s důrazem na fakt, že jsme na ní znovu byli úplně sami. Místní se nekoupou a turisté tu nejsou.
Unikátní místní oslavy
V době našeho pobytu na ostrově byl zrovna konec školního roku. U této příležitosti se konal bál, kde se všichni obyvatelé Euy sešli v sále místní školy, ženy nazdobené čerstvými květinami, žáci ve školních uniformách, a za zvuku nám všem známých diskotékových písniček nebo hitů Michaela Jacksona předváděli své taneční dovednosti. Večerem provázela velmi tlustá žena, pořádaly se taneční soutěže a pak nám všem rozdali „výslužku“ – talíř s místními bramborami, osmaženým párkem a kuřecím masem s vajíčkem.
Miniostrov Pangaimotu – jedna velká pláž
V sobotu v 5 ráno nás manžel naší ubytovatelky Tainy odvezl do přístavu. (Je totiž zároveň kapitánem na trajektu mezi Tongatapu a Euou.) Naložili jsme naše batohy, pak místní natlačili do trajektu koně a vyrazili jsme zpět do Nuku’alofy. Moře bylo tentokrát klidné a východ slunce nezapomenutelný. Kolem osmé jsme dorazili na místo a rozhodli se, že vyrazíme na jednodenní výlet na ostrov Pangaimotu vzdálený 15 minut plavby. Zpáteční cesta stojí 20 $T a loď vyjíždí každý den v 10 a 11 hodin dopoledne tam a ve 4 a 5 hodin odpoledne zpět, v neděli dokonce ještě častěji. Pangaimotu je velmi malý ostrov, který lze obejít za 15 minut kolem dokola. Žádné stavby, kromě jedné restaurace, tu nejsou. Pouze palmy a pláž a znovu téměř žádní turisté. Ve zmíněné restauraci půjčují šnorchl s ploutvemi, ale my jsme byli po zážitku na Euě zklamaní. Moře bylo zakalené a kromě dvaceticentimetrových hvězdic jsme nic neviděli.
Není guesthouse jako guesthouse
Poslední část našeho pobytu na Tonze jsme strávili v guesthousu pojmenovaném Good Samaritan na západním pobřeží Tongatapu. Ačkoliv na pláži, Good Samaritan vypadal jako luxusní rezort, ze kterého zbylo pár zchátralých chatek. Na místě nám došlo, proč bylo právě toto ubytování tak levné (75 $T za 4 osoby na jednu noc včetně minivečeře). Náš poslední den na Tonze byla neděle. Zamířili jsme do metodistického kostela, kde jsme měli možnost slyšet krásné 4-hlasné zpěvy místních žen a mužů. Mše trvala téměř dvě hodiny a sešla se tam spousta lidí. Všichni měli kolem pasu uvázanou slaměnou sukni, každá rodina jiný vzor. V průvodcích se píše, že se tyto sukně nosí, když umře člen rodiny. My jsme je ale mohli vidět snad úplně na každém.
Ozdobte si také hrob lahvemi od piva!
Místní hroby jsou také věc, která zaujme. Jednak proto, že jsou k vidění velmi často ve volné přírodě nebo u cesty a jsou pestrobarevně zdobené různými látkami, koulemi a dokonce i lahvemi od piva. Měsíc před tím, než jsme na Tongu zamířili, se tam potopila loď s více než stovkou lidí. Měsíc poté, co jsme na Tonze byli, tam přišla tsunami, která s sebou smetla spoustu domů a také desítku lidí. Měli jsme velké štěstí, a přesto to byl nezapomenutelný zážitek. Tonga je ještě nezkažená západním světem, lidé tu jsou důvěřiví a neumí vás obrat, ba naopak. Občas si sami neumí spočítat, kolik jim vlastně dlužíte. Všichni se na vás usmívají a většinou umí anglicky. Rádi vám poradí, ne-li vás rovnou odvezou, kam potřebujete. Na druhou stranu se mezi nimi najdou tací, kteří vám nejdřív nabídnou spoustu suvenýrů nebo odvoz jako dárek a pak si řeknou o peníze. Pevně doufám, že i přes rozvoj cestovního ruchu, který by této zemi ekonomicky velmi pomohl, místní odolají negativním vlivům rozvinutého světa.
![](https://cestovatel.cz/wp-content/uploads/2007/04/logo-cestovatel-mensi-01.jpg)
Cestovatelé a dobrodruzi
Staňte se vůdcem malého plavidla. Získejte oficiální oprávnění s celosvětovou platností
![](https://cestovatel.cz/wp-content/uploads/2022/03/sailing-boat-g9edad5ea3_1920.jpg)
Pokud dlouhodobě prahnete po tom, že se budete prohánět na lodi po vodě, je na čase se pustit do získání oficiálního kapitánského oprávnění. Vůdce malého plavidla je odrazový můstek, přičemž dané oprávnění je určeno pro vnitrozemské vody, ovšem platnost je celosvětová. Postupně pak můžete doplňovat další a další povolení na lodě s neomezeným výkonem i na plachetnice.
Samotný kurz není časově náročný. Celou teorii projdete s lektorem během soboty, kdy prostudujete kompletně celou problematiku vnitrozemské plavby. Velkou výhodou je, že není vyžadován praktický výcvik, prostě se všechno naučíte od začátku. Po absolvování kurzu vám už nic nebude bránit v přihlášení se k teoretické zkoušce, kterou složíte na některé z poboček Plavebního úřadu.
Malé motory s výkonem do 20 kW
V první řadě je nezbytné podotknout, že Vůdce malého plavidla může používat lodě s motorem o výkonu maximálně 20 kW, což je naprosto dostačující třeba pro rybáře. Proženete se i na pramici s malým motorem. V případě, že budete chtít postoupit výše a řídit silnější loď, případně i skútr, je nezbytné získat oprávnění na motory s neomezeným výkonem.
Plavení po vnitrozemních vodách
S průkazem Vůdce malého plavidla vyrazíte na jakoukoliv vnitrozemní vodu po celém světě, takže nemůžete se vydat přímo na moře, ale na řeky, jezera a rybníky vám postačí. Stejně jako u motorového vozidla potřebujete řidičské oprávnění, u lodí zase kapitánský průkaz, jinak byste mohli dostat nemalou pokutu.
Chcete si tedy i vy udělat průkaz Vůdce malého plavidla? Celý kurz stojí 3 000 korun. Staňte se kapitánem. Potom si můžete udělat další kurzy – velké motory, kombinaci MC či kombinaci MCS20. Záleží na tom, jak moc se chcete do problematiky plavení ponořit.
Cestovatelé a dobrodruzi
Staňte se vůdcem malého plavidla
![](https://cestovatel.cz/wp-content/uploads/2021/10/male-plavidlo.jpg)
Na auto potřebujete řidičský průkaz, na loď zase kapitánský průkaz. Líbilo by se vám projet se po Vltavě nebo plavit se v Chorvatsku na jachtě? Nic není nemožné. Kapitánský průkaz si lze udělat i v ČR. Platí celosvětově ve vnitrozemských vodách.
Vnitrozemská plavba nevyžaduje kapitánský průkaz pro lodě s motorem o výkonu pod 4 kW a plachetnice s plochou plachty do 12 m2. Jestliže však projdete kurzem a stane se z vás oficiální vůdce malého plavidla, nebudete nijak omezeni, a hlavně se naučíte loď ovládat.
Průkaz vůdce malého plavidla má různá oprávnění
K ovládání lodě potřebujete průkaz VMP, tedy vůdce malého plavidla. Pozor, vydává se v různých kategoriích oprávnění a ideální je udělat si variantu M pro neomezené motory. Tu je možné získat od 18 let a pro její získání musíte vykonat jak teoretickou zkoušku, tak praktické ověření vedení malého plavidla. Pak lze řídit lodě do 20 m délky bez ohledu na výkon motoru – výkonné vodní skútry, sportovní motorové lodě atd.
Jak získat toto oprávnění?
Musíte se zapsat do kapitánského kurzu. Zase tak náročná záležitost to není, teorii odstudujete za jednu sobotu, praktický výcvik trvá zpravidla půl dne, avšak když se nebudete cítit dostatečně jistí, můžete si zajistit více lekcí. Cena kurzu se mírně liší podle toho, kde se ho rozhodnete absolvovat. U profesionálů ze Seawolf vyjde na pět tisíc korun. Stejně jako u řidičského průkazu však jde o doživotní investici. Částku zaplatíte jednou a oprávnění být kapitánem plavidel máte napořád.
Po absolvování teoretické výuky i praktického výcviku se můžete přihlásit na Plavebním úřadu ke splnění zkoušky. Plavební úřad má pobočky v Praze, Přerově a Děčíně, přihlásíte se online, správní poplatek činí 500 Kč. K přihlášce potřebujete doložit potvrzení o absolvování kurzu a také potvrzení od lékaře.
Jestliže vás kapitánský průkaz zajímá, bližší informace a možnost přihlásit se do kurzu najdete přímo na Kapitanskezkousky.cz.
Cestovatelé a dobrodruzi
Diashow turné: Kamčatka – poloostrov sopek
Málo míst na světě přitahuje dobrodruhy a milovníky divočiny tak jako
Kamčatka. Divoký kraj daleko na východě Sibiře – poloostrov sopek, který
je tak odlehlý a izolovaný, jakoby to byl ostrov.
![](https://cestovatel.cz/wp-content/uploads/2016/03/kamcatka-foto-600px.jpg)
Málo míst na světě přitahuje dobrodruhy a milovníky divočiny tak jako Kamčatka. Divoký kraj daleko na východě Sibiře – poloostrov sopek, který je tak odlehlý a izolovaný, jakoby to byl ostrov.
Kamčatka je země málo obydlená: divokou zelenou tajgou se potulují hnědí medvědi a řeky jsou plné lososů. Kdo však chce Kamčatku poznat zblízka, musí se vyzbrojit velkým odhodláním a připravit se na nečekaná dobrodružství.
Turné po 21 městech ČR, únor až duben. Kompletní seznam měst na http://www.promitani.cz/kamcatka/
Kamčatka navíc patří mezi nejaktivnější vulkanické oblasti světa: Leží tu desítky činných sopek. Jejich špičaté kužely ční impozantně nad krajinu, vypouštějíce sloupce hustého dýmu. „Když jsme po dvoudenní jízdě těžkým terénním náklaďákem zapadli na úpatí sopky Tolbačik do hlubokého řídkého bahna, vypadalo to beznadějně. V podmáčené tajze se na nás okamžitě vrhly miliony komárů a auto se nedařilo vyprostit ani pomocí motorového navijáku. Vždy, když řidič pracně připevnil ocelové lano k některému ze stromů v okolí a zapnul motor, vytrhlo to strom i s kořeny, ale auto se ani nepohnulo. Ještě, že ruský člověk se jen tak nevzdává. Vyvrátili jsme sice čtyři stromy, ale pátý vydržel a my mohli po náročném boji s bažinou pokračovat… Pozdě odpoledne jsme rozbili tábor v oblasti sopečného prachu na svahu vulkánu. Po vyčerpávajícím pěším výstupu jsme pak konečně další den dosáhli okraje vrcholového kráteru a pohlédli do obřího jícnu jedné z nejaktivnějších kamčatských sopek – Ploského Tolbačiku.“, vzpomíná na nejzajímavější okamžiky své cesty Martin Loew.
Kamčatka je magická země. Její sopky jak divotvorné hrnce občas chrlí lávu, popel a dým, ale zároveň pod svou pokličkou dokáží uvařit tak velkolepé scenérie, jaké si vůbec příroda dokáže představit.
„Chci vás tímto pozvat na nejmodernější multimediální show, tvořenou stovkami fotek, hudbou, filmovými záběry, ale především mým živým vyprávěním.“ uzavírá pozvánku cestovatel Martin Loew.
Nejnovější diashow „Kamčatka – poloostrov sopek“ uvádí na svém letošním jarním turné cestovatel a fotograf Martin Loew. Během multimediálních živě komentovaných projekcí vypráví Loew v 21 městech ČR svůj dobrodružný příběh plný krásných fotografií i nevšedních zážitků. Více informací na http://www.promitani.cz/kamcatka/.