Hory a pohoří
Kanadské Skalisté hory
Jako správný Američan jsem se teprve nedávno dozvěděl, že Kanada je
země. Prý mají vlastní vlajku i území, a těží se tam ropa. Když
jsem zjistil, že hovoří téměř srozumitelným jazykem a platí také
dolarem, zahořel jsem touhou tuto záhadnou zemi na severu navštívit. Pro
svou návštěvu jsem si vybral národní park Banff. Strávil jsem zde bratru
tři neděle a stálo to za to.
![](https://cestovatel.cz/wp-content/uploads/2008/10/kanada.gif)
Jako správný Američan jsem se teprve nedávno dozvěděl, že Kanada je země. Prý mají vlastní vlajku i území, a těží se tam ropa. Když jsem zjistil, že hovoří téměř srozumitelným jazykem a platí také dolarem, zahořel jsem touhou tuto záhadnou zemi na severu navštívit. Pro svou návštěvu jsem si vybral národní park Banff. Strávil jsem zde bratru tři neděle a stálo to za to.
1. Příroda a sport.
Kanadské Skalisté hory nabízejí v létě celou škálu aktivit, od rodinných procházek pod ledovcem přes náročné mnohadenní túry po lezení po skalách a ledu. S odstupem oceňuji zejména věci, které je odlišují od Alp: rozlehlá ledová pole, vápencová zvětralá geologie připomínající Utah, a množství velkých savců tím nemyslím lidi nebo krávy.
Výčet populárních oblastí v sobě musí zahrnovat tři údolí nad Lake Louise, hory nad Lake O‘Hara, údolí pod Mt. Assiniboine a Mt. Robson, autobusoví turisté jistě nevynechají centrum u ledového pole Columbia. Všude musíte počítat s tím, že tam nebudete sami. Lake O‘Hara je přístupná pouze autobusem, který si musíte zarezervovat tři měsíce dopředu. Na stanici autobusu můžete přijít i bez rezervace a doufat v nějaké storno, byl jsem tam dvakrát hodinu předem a už se tam tísnilo dost lidí bez jakékoli organizace a vypadalo to na strkanici. K Mt. Assiniboine, Matterhornu Skalistých hor, se dostanete při několikadenní túře, která začíná také výjezdem autobusem na Sunshine Meadows nad městem Banff. O oblast Sunshine Meadows pečuje soukromý provozovatel místních lyžařských vleků, cena za autobus je CAD25 a stezky jsou upravené jak někde v městském parku. Oblast nad Lake Louise je zaplavena turisty zcela hrozivým způsobem, ale náročnější výšlap jako na Eiffel Peak vás dostane z dosahu davu. S odstupem bych upřednostnil několikadenní túry a návštěvy ledových polí z vysokohorských chat, kde si užijete specifického charakteru daného pohoří dosyta.
Hlavní sezóna vysokohorské turistiky přichází na začátku srpna, kdy rozkvétají alpské louky a většina tras již není pokryta sněhem. Vánice však jsou možné i v tuto dobu, a ve vyšších polohách přes noc přimrzlo dost na to, aby sníh ztvrdnul. V září začínají měnit barvu stromy a turistické šílenství zvolna ustupuje. Zima patří lyžařům, místní sjezdovky drží nejeden světový primát, ale i tenkrát se turisté znalí zimních podmínek můžou leckam vydat.
Z vlastních výletů popíši ty více povedené. Niles Pass vás během jediného dne provede všemi pásmy vysokohorské přírody. Začnete u dálnice č. 1 u kontinentálního rozvodí a postupně navštívíte velké ledovcové jezero Sherbrook Lake, rozlehlé louky a jehličnaté lesy, alpské louky a oka pod horou Niles Mt. a závěrečný tah do průsmyku otevře výhledy na ledové pole Waputik. Celou cestu zpátky vám bude salutovat ledem pokrytý komplex kolem jezera O‘Hara. Výstup na Mt. Wilcox v krásné krajině kolem Columbia Icefield Centre otevře výhledy, které zůstávají hordám turistů v centru zcela utajeny. Od silnice to trvá sotva hodinu, než se dostanete do pásma alpských lučin, a poté výstup trvá možná dvě hodiny. Postupujte po hřbetu, kde najdete pohodlnou stezku. Na závěr budete slézat skály nad jistě kilometrovou svislou strží k dálnici—trocha napětí neuškodí. Cestou zpátky budete celou dobu zírat na majestátní Mt. Athabasca.
2. Civilizace.
Kanada je bilingvální země, což se projevuje zejména tím, že všude jsou čínské nápisy. Jinak vcelku respektují západní kulturní úzus.
V národních parcích Skalistých hor leží jen dvě města, která nabízí plné turistické služby Banff a Jasper. Ostatní osídlení vaše potřeby uspokojí pouze ve značně omezené míře.
Banff se potácí na zrádném trojmezí mezi útulkem pro stárnoucí zbohatlé hippies, stylovým lyžařským centrem a odporně předraženou pastí na turisty. Hlavní třída je narvaná gift shopy, rádoby šik obchody s vybavením (kde zaplatíte sladkou 100%tní přirážku za to, že jste se opomněli podívat co ta pěkná věc stojí na internetu), a restauracemi. Podstatné je, že zde naleznete supermarket, banky, poštu, lékaře, automechanika a benzínové pumpy otevřené 24 hodin denně. Nad městem se nachází Banff Centre, kulturní a konferenční centrum s divadlem a výstavami, neopomeňte se podívat na program. Restaurace pokrývají široké cenové i kulturní spektrum. Osobně nemohu nedoporučit srovnání mezi sekanou a la maminka a country meatloaf hospody Elk and Oarsman; sportovně přiznám, že moje sekaná by to srovnání prohrála. Jedna věc je nad slunce jasná: v Banffu nejde o lyžování, lezení nebo vysokohorskou turistiku. Jde zde o to, kterou vilu kdo koupí, kdo je s kým viděn a co má přitom na sobě…
Field je centrum parku Yoho, plné něčeho, čemu by se v Čechách řeklo Zimmer frei, všechno stále obsazené. Dvě malé restaurace jsou stále narvané.Ta lepší z nich, Cherchez la Vache, mísí hutnou kuchyni amerického západu s frankokanadským gastronomickým odkazem, a tak po návratu z těžké túry můžete zasednout k šnekům a lanýžům. Podávaji kanadské víno z blízkého údolí Okanagan. Nevynechat, večeře kolem CAD30 na osobu. Internet naleznete v místním hostelu, supermarket a benzínová pumpa jsou malé a drahé, další služby nula. Hned u dálnice leží informační centrum s přehledy o ubytování, stavy tras, rezervace pro kempování.
Lake Louise se pyšní centrálním umístěním v národním parku Banff. Stojí u ústí tří krásných údolí, kam možno podnikat výlety rodinné i velmi náročné. Najdete zde informační centrum, benzínové pumpy, poštu s internetem, krám s vybavením a dvě restaurace. Volte Mountain Restaurant u benzíny, naopak Family Restaurantu se vyhněte obloukem.
V Saskatchewan Crossing najdete benzínovou pumpu, jídelnu ve stylu amerického západu, motel a malý krám s jídlem. Columbia Icefield Centre se skládá z jedné budovy a parkoviště. Celý komplex designem připomíná letiště, a od stojánek 3B nebo 4A vyjíždějí speciálně vybavené busy plné turistů na protější ledovec Athabasca. V přízemí se nachází pěkná výstava vysvětlující některé ledovcové záhady, v druhém patře se můžete najíst. Užitečného zde nenakoupíte nic.
Silnice jsou dobré a rychlé, a túry začínají u parkovišť, ke kterým se dostanete po asfaltu, takže není nutné najímat terénní vůz. Do Banffu i jinam jezdí linky společnosti Brewster , takže návštěva parků není nepředstavitelná bez najmutí auta, ovšem v takovém případě asi bude nutné zajistit si program s nějakou společností, která organizuje výpravy, jako White Mountain Adventures . V Banffu jich najdete plno.
Konečně se musím zmínit o místní drahotě. O limitované služby se tu dere veliká masa často dosti zazobaných zákazníků, drahota je pouhý přirozený důsledek. V článku najdete základní udaje o cenových relacích, ale i tak nemohu vyloučit, že vás někdy místní poměry neuvedou v úžas. Poprvé v životě jsem tu viděl supermarkety, které u zcela běžných potravin neměly cenovky, a to ne proto, že by ta cena byla v běžném, samozřejmém rozmezí. Pokud pro vás peníze nejsou voda, pozor na věc.
3. Ubytování.
…může být velký problém. Oblast navštěvuje v létě spousta lidí a možnosti ubytování jsou omezené. Z toho zákonitě plyne, že ubytování bude velice drahé a často vůbec nedostupné. Pokud o pěkném letním víkendu dorazíte v pět odpoledne z túry a začnete hledat ubytování, taháte kocoura za ocas. Ráno jsem často viděl dost lidí, kterak rozlámaní vylézají z noclehů v autech nebo ilegálně postavených stanech. Úlevou budiž fakt, že s oslabením amerického dolaru ustal příliv amerických turistů a situace se zlepšuje.
Máte v podstatě pateru volbu: kempy u silnice, kempy při turistických trasách, hostely, hotely, a vysokohorské chaty.
Kempy u silnic vypadají na papíře dobře: podle místa mají vždy pitnou vodu, telefonní budku a latrínu, často splachovací záchod i horkou sprchu, jsou zásobené naštípaným vyschlým dřevem na táborovou vatru. Ceny od CAD20 do CAD30. Realita bývá horší. Kemp Kicking Horse u Fieldu byl jak za komunistů: žádné soukromí, stanoviště svažitá a tvrdá, vedle dálnice, vlaky hrdinně stoupající přes kontinentální rozvodí těžce supí a dojemně westernově houkají, nejlépe ve dvě v noci. Nějakou kombinací těchto neduhů ale trpěl každý kemp, který jsem navštívil. Daná vlaková trať zaslouží pozornost z inženýrského i historického hlediska, ovšem houkání vlaků mučí lidi v kempech po celé délce dálnice číslo 1, viz mapku. Kempy u turistických tras si zaslouží vyšší známku, jsou na pěkných místech, s latrínami a medvěduvzdornými spižírnami. Pro ty je nutná předběžná rezervace při Banff Information Centre nebo v centru jiného parku, který se rozhodnete navštívit.
Hotely nabízejí velmi dobrý až vysoký standard, cena ale neklesne pod CAD150 za pokoj a noc. Hostelové pokoje které jsem viděl byly čisté a spořádané, kolem CAD40 za osobu a noc. Velmi dobrou alternativu představují vysokohorské chaty, kolem CAD40 za osobu a noc. Navštívil jsem chatu Bow Hut, která umožňuje výlety na ledové pole Wapta, je čistá, prostorná, s rozvodem plynu a elektřiny a naštípaným dřívím, často bez pověřeného dozorčího. Pro chaty je nutná předběžná rezervace při Alpine Club of Canada
4. Lidé.
Oblast je zařízena na návštěvy velkého množství lidí, a proto ji také mnoho lidí navštěvuje. Nabízí se srovnání s politikou národních parků v USA. Tam již řadu let panuje trend minimálních nebo nulových instalací civilizačních výdobytků s filozofií: jestli tady potřebuješ mít zábradlí, tak sem nepatříš a běž do McDonaldu, jestli si neumíš pověsit jídlo tak aby se na to neseběhli všichni medvědi z okolí, tak dobře ti tak, chcípni hlady a ještě napřed zaplať pokutu. Tato filozofie není nijak ve sporu se stálým zvyšováním cen vstupného do amerických národních parků. Kanadský user-friendly přístup se jistě typickému českému turistovi zalíbí více. Doveden do důsledku však znamená, že na vzdálených vysokohorských stanovištích helikoptéry vypouštějí do terénu matky s malými dětmi, u oblíbenějších míst nouze o parkování dosahuje velkoměstských rozměrů, potkáte výpravy s koňmi nebo troubícími indickými slony. Můj pobyt v sobě zahrnoval sváteční první srpnový víkend, tzv. Civic Holiday, a dálnice č. 1 byla ucpaná v délce desítek kilometrů.
Je několik způsobů, jak se vyhnout této cirkusové atmosféře. V první řadě Kanaďané jsou podle všeho dost lemry, co se týče včasného nástupu na túru. Před devátou hodinou ranní patří všechny trasy jenom vám. Jiný způsob spočívá ve vícedenních túrách nebo túrách z horských chat. Knihy jako Don‘t Waste Your Time in the Canadian Rockies nabízí rating výletů podle krásy, a pak si můžete být jisti, že ty tzv. nejhezčí jsou také nejvíc frekventované, pokud nezahrnují třeba brodění potoka nebo chůzi do příliš strmého kopce. Konečně, je možné jet i mimo sezonu, v září, kdy je stejně na horách nejlépe.
5. Medvědi.
…nevědí, jak známo. A to je klika, protože je jich tu dost na to, aby kdyby věděli mohli dělat problémy. Není však třeba z toho dělat velkou vědu. Historicky vzato, pochod ve skupině o třech a více lidech vás ochraňuje před útokem s téměř stoprocentní jistotou, a turisté zde tvoří na trasách skupinky spontánně. Ten trochu přeceňovaný pocit ohrožení slouží jako dobrá výmluva pro to, vylézt z ulity a chovat se trochu společensky. Ale ani osamocení chodci, jako je pisatel, kteří již viděli za život medvědů dost a o další vzájemném oňuchávání nestojí (medvědi mívají blechy, fakt, o kterém řada průvodců mlčí), si nemusí zoufat. Jeden prostý způsob sebeobrany spočívá v hlučném chování. Znamenitě se zde hodí moravské halekačky. Volte vhodná témata (Hory sa černajú, lúky zelenajú, Sušil 1550) a pamatujte, že západní Kanada je domovem početné české menšiny, která by za nějaké odrhovačky o dragounech nemusela být vděčna. Místní obchody prodávají i pepřový sprej proti medvědům CAD30, řekněme 15dkg váhy. Péči je třeba věnovat večernímu úklidu po vaření. Vařte daleko od stanu a jídlo pověste na strom nebo uložte do medvěduvzdorné spižírny. Nestavte stan hned u stezky, medvědi je v noci používají. Některé oblasti mají větší koncentraci medvědů než jiné, informujte se. Některé trasy parková služba při výskytu medvěda uzavírá.
Mimochodem, rozutíkat se po lese je skutečně ta nejhorší možná reakce.
6. Závěrem.
Váš bankovní účet potřebuje trochu provětrat. Vezměte ho na výlet do Kanadských Skalistých hor, oběma se vám uleví.
![](https://cestovatel.cz/wp-content/uploads/2007/04/logo-cestovatel-mensi-01.jpg)
Hory a pohoří
Užijte si zimní dovolenou v Krkonoších se vším všudy
![](https://cestovatel.cz/wp-content/uploads/2022/01/mountains-gb6b1b760e_1920-1.jpg)
Kam se v zimě vypravit na dovolenou, když chcete zkombinovat sportování s odpočinkem? Rozhodně do Krkonoš. Najdete zde totiž hotely a ubytování s luxusním wellness, a především široký výběr sjezdovek nebo tratí na běžkování. A podle čeho vybrat ten správný hotel? S tím vám pomůže následující článek.
Jaký typ dovolené si chcete užít?
Když hledáte ubytování v Krkonoších, je dobré zohlednit to, jaký typ dovolené si chcete užít. Kdo míří primárně na sportovní dovolenou, bude v jeho zájmu hlavně blízkost k lanovce nebo běžkařským tratím. Naopak pro ty, kdo si chtějí užít klidnější dovolenou plnou wellness, bude na prvním místě hlavně kvalita poskytovaných služeb v daném ubytovacím zařízení. Hotely v Krkonoších jsou naštěstí dostatečně pestré, takže si každý přijde na své. Jen si během hlavní sezóny dejte pozor na volné kapacity.
![](https://cestovatel.cz/wp-content/uploads/2022/01/winter-g1f47c3f83_1920-1024x768.jpg)
Výběr podle výletů v okolí
Pokud nechcete během dovolené popojíždět daleko autem, snažte se vybrat si takovou lokalitu, odkud to budete mít blízko na výlety. Oblíbené tak jsou například hotely v Harrachově, odkud můžete dojít například k Mumlavským vodopádům. Tento výlet bývá k dispozici i během zimního počasí a nejde o nijak složitou cestu. Jde také o lokalitu, kde nechybí několik obchodů a další rozcestníky s turistickými trasami.
Všímejte si hodnocení ubytování
Pro spokojenou dovolenou je důležité, aby ubytování splňovalo určitý standard. A to nejlépe ověříte s pomocí hodnocení lidí, kteří zde byli před vámi. Recenze na různé hotely, penziony i další ubytovací zařízení pohodlně najdete na jednom místě. Stačí, kdy si budete vybírat hotely a ubytování na Hotely.cz. S pomocí jednoduchého filtrování zúžíte nabídku přesně podle toho, co zrovna potřebujete. Zařídit si vysněnou dovolenou přesně podle vašich představ tak není nic složitého.
Hory a pohoří
PILATUS – posvátná hora strážící švýcarský Luzern
Až budete ve švýcarském Luzernu, oko vám nejednou ulpí na
nepřehlédnutelném masivu posvátné hory Pilatus, mnoha mýty a legendami
opředeném gigantu, strážícím město z výšky přes dva tisíce
metrů.
![](https://cestovatel.cz/wp-content/uploads/2016/02/p1080610.jpg)
Exkurze do výšin posvátné dračí hory – s malou odbočkou do dávné historie a technických vymožeností dneška
Až budete ve švýcarském Luzernu, oko vám nejednou ulpí na nepřehlédnutelném masivu posvátné hory Pilatus, mnoha mýty a legendami opředeném gigantu, strážícím město z výšky přes dva tisíce metrů. A možná dostanete chuť uniknout těm hordám fotek chtivých asijských turistů v okolí Kapličkového mostu v centru města a zamířit tu všechnu krásu obhlédnout z poněkud větší vzdálenosti – na samotný vrchol.
Na ten se dá dostat několika způsoby a různě je kombinovat. Lanovkou, zubačkou z jiné strany, nebo pěšky. My zvolili pěší variantu, i značených stezek na vrchol je celá řada a vedou ze všech světových stran. Z Pilatusu se stal během několikaletého pobytu ve Švýcarsku náš tradiční každoroční cíl výletu. Zvolili jsme výstup z dobře přístupné vesničky Eighental, zhruba půl hodinky cesty autobusem z centra Luzernu.
Po úvodní pasáži, kdy lesy střídají malebné typicky alpské pastviny, začíná stezka strmě stoupat v místy značně exponovaných serpentinách. Však taky nejeden křížek lemující značenou pěšinu důsledně varuje před nepozorností a uklouznutím. Zvuk kravských zvonců pomalu slábne, jak nabíráme výšku. Kanceláří „vycvičení“ kamarádi poněkud brzy, již po dvou hodinách chůze, naznačují, že oněch dnešních plánovaných 7 hodin na nohou bude poněkud moc. To zrovna stojíme před strmým finálovým výšvihem, kdy se zdá, že hora z této severní strany nemá slabinu a stěna nepůjde prostoupit. Ale zhruba v polovině oněch sedmi hodin již stojíme v nejvyšším bodě dnešní výpravy a utíráme pot.
Na vrcholu může být díky přítomnosti dvou „ulehčovacích“ prostředků (lanovka a zubačka) docela rušno a pravděpodobně vám tam zkříží cestu i pár turistů v džínech či na vysokých podpatcích, ale to je jen daň za to, že Švýcaři pomocí moderních stavitelských technologií rádi zpřístupňují jinak těžce dosažitelná místa všem lidem bez rozdílu věku či fyzičky. Tedy všem majetným lidem. Naštěstí na úplném vrcholu, což je ještě několik minut chůze a dalších desítek výškových metrů nad restaurací a koncem lanovky, je větší klid – sem už dojde jenom hrstka lidí a právě odsud lze naplno vydechnout nad tou nádherou, otevírající se pod námi jakoby z letadla. Z vrcholu, geografického centra Švýcarska, se otevírají úchvatné pohledy z ptačí perspektivy jak na ty z nejvyšších vrcholů centrálních Alp, tak na život pod vámi v okolí města Luzern – na sytě zelené pahorky a malebné louky. A taky směrem k důležitému místu ve švýcarské historii, nedaleké louce Rütli, na které v roce 1291 zástupci 3 kantonů uzavřeli pakt o společné obraně proti Habsburkům. Vznikl tak spolek, který byl počátkem dnešní konfederace. Nepřehlédnutelné Luzernské jezero – německy Vierwaldstättersee – znamená v překladu jezero čtyř lesních kantonů, které s jezerem sousedí. A právě tři z těchto čtyř kantonů byly ony lesní osady na počátků švýcarské historie na louce Rütli.
My pokračujeme strmým sestupem jinou stezkou na vlak, vstříc jezeru a vesničce Hergiswil na jeho březích. Cestou na nás v nejstrmějších pasážích dohlížejí kozorožci, kteří v prudkém suťovém terénu dále od stezky mistrně manévrují, aniž by jim od nohou padal, na rozdíl od nás, jediný kamínek. V pozdním odpoledni, již na dohled naší cílové stanici a jezeru, přibývá zemědělských příbytků a civilizace a my křižujeme ještě poslední na zeleno nabarvené pastviny.
Švýcarsko během své historie zkoncentrovalo mnoho lidí, kteří na světlo světa přinesli nejen na svou, ale i na dnešní dobu neskutečně ambiciózní projekty. Jedním z nich je právě na Pilatus vedoucí zubačka – nejstrmější ozubnicová dráha světa! Člověk by myslel, že s tímhle titulem doplněným o fungující lanovku, se tahle hora spokojí. V téhle zemi ale snad ani neumí zahálet a tak investice 18 miliónů franků do modernizace posledního úseku lanovky na Pilatus přinese v roce 2015 další dech beroucí vylepšení. Nové kabinky lanovky budou konstruovány s designovými prvky letadlového kokpitu a s pomocí velkých oken mají cestujícím přivodit dojem létání. No, není to rozhodně první příklad, kdy jsou v téhle zemi vynaloženy nemalé prostředky (tedy lépe řečeno horentní sumy) na mírné vylepšení něčeho, co i tak dost dobře fungovalo. Jak švýcarské!
Autor: Jan Kostura, píše pro CK Mundo, která pořádá poznávací zájezdy do Švýcarska.
Hory a pohoří
Trek v Prokletije – nejvyšších hor Kosova
Prokletije neboli Prokleté hory jsou obvykle spojovány s Černou Horou
a severní Albánií. Víte, že část tohoto rozlehlého pohoří zasahuje
také do Kosova? Že je jedním ze dvou kosovských národních parků?
A že rozhodně stojí za návštěvu dříve, než zde majetní místní
vybudují lyžařská střediska? Jeďte se přesvědčit.
![](https://cestovatel.cz/wp-content/uploads/2015/12/12-sestup-z-djeravice.jpg)
Prokletije neboli Prokleté hory jsou obvykle spojovány s Černou Horou a severní Albánií. Víte, že část tohoto rozlehlého pohoří zasahuje také do Kosova? Že je jedním ze dvou kosovských národních parků? A že rozhodně stojí za návštěvu dříve, než zde majetní místní vybudují lyžařská střediska? Jeďte se přesvědčit.
První pocity z Kosova
Kosovo je nejmladším státem Evropy, který vznikl jednostranným vyhlášením nezávislosti na sousedním Srbsku v roce 2008. Uznala jej většina členů Evropské unie, některé země jako třeba Srbsko, Slovensko, Španělsko a Rusko se postavily radikálně proti a část světa zůstala neutrální. První dojmy z návštěvy Kosova jsou rozporuplné, země je oproti balkánským sousedům hustě osídlená. Albánský chaos a slušně řečeno nepořádek doprovází budování obludných staveb ve stylu balkánského baroka. Do toho sochy pistolníků z UCK, Bill Clinton, socha Svobody a všudy přítomné nápisy „Jo negociata!“ „Žádné vyjednávání!“ Zkrátka, i když jsem Balkánem již mnohokrát políbená, v Kosovu se jako doma zrovna necítím. Vyjednávání se mi nedaří zvláště při autostopu. Řidič ochotně zastaví, proběhne trocha zdvořilostní komunikace, no a když se chcete rozloučit, je z vozidla rázem taxík a výlet se nečekaně prodraží. Za to chuť opustit civilizaci a vyrazit konečně do hor roste.
Pravoslavná duchovní zastávka v údolí Dečani
V podhůří Prokletije v údolí říčky Dečani stojí jeden z nejznámějších pravoslavných klášterů na území Kosova s rozsáhlou sbírkou zachovalých fresek. Zamíříte-li do těchto končit, rozhodně jej neopomeňte. Klášter Visoki Dečani založil v roce 1327 Štěpán Uroš Dušan, po jeho smrti se místo stalo posvátným. Místo s údajně léčivými účinky uctívali pravoslavní a římskokatoličtí křesťané, ale také Muslimové. Tato největší sakrální stavba středověkého Srbska postavená v románském a raně gotickém stylu je dnes zapsána na seznam světového dědictví UNESCO. Na přelomu tisíciletí byl klášter několikrát vypálen, dnes jej bedlivě střeží příslušníci mírových sil KFOR. Vojáci vás bez problémů pustí dovnitř, je třeba jen odevzdat cestovní pas a ukázat, že v kapsách nenosíte zápalky.
Prokleté hory – střecha Kosova
Prokletije, albánsky Bjeshkët e Nemuna se zdvihá na pomezí Černé Hory, Albánie a Kosova. Vápencový skalnatý labyrint je nejvyšší částí Dinárských hor. Na území Kosova se nachází skupina Djeravica se stejnojmenným vrcholem, který se tyčí do výšky 2.656 m. Djeravica je dosažitelná hned z několika světových stran. My jsme se do Prokletých hor vydali z východu a dolů scházeli krásnou hřebenovkou přes vrchol Rupa až do údolí řeky Dečani.
Na korbě, na traktoru nebo s Enverem
Vydáte li se do hor stejně jako my z městečka Junik, čeká vás patnácti kilometrový pochod po šotolinové cestě. Mávejte na vše, co pojede kolem, ať je to traktor, náklaďák s pískem nebo třeba zánovní džíp s americkou značkou. Někdo určitě zastaví a nezáživné štrádování vám zkrátí. Třeba to bude zrovna Enver, majitel sítě kasín na Karlovarsku, který nám před pár lety připravil horké chvilky, když polovinu výpravy odvezl na druhý konec pohoří. „Unesená“ skupinka se měla blaze, byla nakrmena, ubytována pod střechou, vybavena vizitkami a pozvána do západočeských heren. Skupina druhá běhala po kopcích, lovila telefonní signál a strachovala se o orgány skupiny první. V horách s bídným mobilním pokrytím se deset lidí nahání těžko, ještě že cíl – nejvyšší vrchol Djeravica je jen jeden.
Království Prokletých hor
Když tedy překonáte úvodní šotolinovou etapu a nástrahy kosovských řidičů, otevře se před vámi horské království. Nad hranicí lesa se tyčí skalnaté vrcholy, z hor stéká množství potůčků s čistou vodou a všude kolem se pasou stáda ovcí. V kopcích je nečekaně živo. Kosovské rodiny, které odešly za prací na západ, berou alespoň na pár týdnů roha ze zlatých dolů západní Evropy a vrací se zpět do svých rodných hor. V každé osadě se s námi dá pár místních do řeči. Anglicky a německy tady mluví skoro každý a nezřídka se setkáte i s češtinou a slovenštinou. Příběhy se opakují jako přes kopírák. V Kosovu je bída a korupce, zemi šéfuje mafie, nejlepší je sbalit kufry a odjet do Rakouska, Německa či Švýcarska a domů se vracet jen na léto. Takové hory jako v Kosovu na západě nemají a čistý vzduch a dobrou vodu také ne. Jenže uživit se v horách je dřina a na zánovního volkswagena si zde člověk za celý život nevydělá. Nezbývá než souhlasit, vypít dva panáky albánského koňaku, odmítnout třetího a stoupat dál.
Ptačí výhledy z Djeravice
Výstup na nejvyšší vrchol Kosova je poměrně pohodový. Z východní strany vede značená cesta, ale za dobrého počasí ani není nutné držet se značky. Šplhat se dá svahem stylem „superdiretissima“, který funguje stejně dobře jako vyšlapaná pěšina. Exponovanější cesta vede z jihozápadu po skalnatém hřebínku. Terén je sice ostřejší, ale výhledy na Velké a Malé jezero stojí za tu dřinu. Samotný vrchol vás odmění nádhernými leteckými pohledy na kosovskou placku a na záplavu prokletých vrcholů v sousední Černé Hoře a Albánii. Nespěchejte do údolí. Toulejte se dál po trojmezí, navštivte muslimské salaše, ochutnejte místní domácí sýr a užívejte divočiny, dokud tu ještě je. Možná že Enver a jemu podobní splní své sny a na úpatí Djeravice vybudují největší balkánské lyžařské středisko.
Užitečné rady při cestě do Kosova
Cestování po Kosovu rozhodně není nuda, připravte se na intenzivní zážitky všeho druhu. Zajímavé chvilky nastávají na hranici se Srbskem. V současné době (2015) je pro vstup do Kosova nutný cestovní pas. Ideální je mít sebou pas i občanku. Pokud do Kosova vstoupíte z jiné země než-li ze Srbska, snažte se z něj také vycestovat jinam než do Srbska. Jedete-li přes Srbsko a chcete se tam z Kosova opět vrátit, dbejte na to, aby vám v pase zářilo srbské vstupní razítko. Jinak vás s velkou pravděpodobností zpátky přes čáru nepustí a Kosovo budete muset opustit jinudy. Před cestou navštivte webové stránky MZV a zjistěte si aktuální situaci.
- Sestup z Djeravice
- Klášter Visoki Dezani
- Výstup na vrchol Rupa
- Výstup na vrchol Rupa
- Kosovské salaše
- Nejvyšší vrchol Djeravice
- Nejvyšší vrchol Djeravice
- Výhledy z Djeravice
- Kosovské salaše
- Nejvyšší vrchol Djeravice
- Výhledy z Djeravice
- Kosovsko-makedonské pomezí
- Kosovsko-makedonské pomezí
- Výstup na vrchol Rupa
- Klášter Visoki Dezani